7. Fejezet Pál apostol levele a rómaiakhoz
Fölszabadulás a mózesi törvény alól. Nem tudjátok, testvérek - hiszen
olyanokhoz szólok, akik ismerik a törvényt - hogy a törvény addig uralkodik az
emberen, amíg él?
- A férjes asszonyt például törvény köti életben lévő férjéhez, férje elhunytával
azonban fölszabadul a férj törvénye alól.
- Ha tehát férje életében más férfié lesz, házasságtörőnek mondják, de férje
holta után szabad a törvény kötelezettségétől s nem válik házasságtörővé, ha
más férfié lesz.
- Éppígy, testvérek, ti is meghaltatok a törvénynek Krisztus teste által, hogy
ahhoz tartozzatok, aki halottaiból föltámadt. Most tehát teremjünk gyümölcsöt
Istennek.
- Amíg ugyanis test szerint éltünk, a törvény által fölébresztett bűnös
szenvedélyek működtek tagjainkban s a halál gyümölcsét teremték.
- Most azonban fölszabadultunk a törvény alól, mert meghaltunk annak, ami
lenyűgözött, s ezért új lélekben, s nem az elavult betű szerint szolgálunk.
A törvény és a bűn. Mit mondjunk tehát? Talán bűn a törvény? Szó sincs
róla! A bűnt azonban csak a törvény által ismertem meg, mert a bűnös kívánságot
nem ismertem volna, ha a törvény nem mondaná:
- Ne kívánd meg! Ám a tilalom alkalmat nyújtott a bűnnek arra, hogy fölébresszen
bennem minden kívánságot. Ahol ugyanis törvény nincs, ott halott a bűn.
- Valamikor törvény nélkül éltem.
- De mihelyt jött a törvény parancsa, a bűn föléledt, én pedig meghaltam. Így a
parancs, melynek az életre kellett volna vezetnie, halálomra vált.
- A parancs ugyanis alkalmat adott a bűnnek, hogy félrevezessen és megöljön.
- A törvény tehát szent: parancsa is szent, igaz és jó.
- Ami tehát jó, az vált halálomra? Szó sincs róla! Inkább a bűn, mely, hogy
bűn-mivoltát megmutassa, azzal okozta halálomat, ami jó, s így a parancs által
bizonyítja szerfölött bűnös voltát.
Az ember belső meghasonlottsága. Tudjuk, hogy a törvény lelki, én
azonban testi vagyok, a bűnnek rabja.
- Magam sem értem mit teszek, mert nem azt teszem, amit szeretnék, (a jót),
hanem, amit gyűlölök, (a rosszat).
- Ha pedig azt teszem, amit nem akarok, elismerem a törvényről, hogy jó,
- s így már nem én cselekszem, hanem a bennem lakó bűn.
- Tudom ugyanis, hogy a jó nem lakik bennem, vagyis testemben, mert akarni
ugyan kész volnék, de arra, hogy a jót meg is tegyem, nem vagyok képes.
- Hisz nem azt teszem, amit szeretnék, a jót, hanem a rosszat teszem, amit nem
akarok.
- Ha pedig azt teszem, amit nem akarok, akkor már nem is én cselekszem azt, hanem
a bennem lakó bűn.
- Így tehát erre törvényt találok: Bár a jót szeretném tenni, a rosszra vagyok
kész.
- A belső ember szerint örömömet találom Isten törvényében,
- de más törvényt tapasztalok tagjaimban: ez küzd értelmem törvénye ellen és a
bűn törvényének rabjává tesz, amely tagjaimban van.
Én szerencsétlen ember! Ki szabadít meg e halálra szán testtől?
Hála legyen Istennek, Jézus Krisztus, a mi Urunk által! Értelmemmel tehát Isten
törvényének szolgálok, testemmel azonban a bűn törvényének.
1-6. Az Apostol a Róm. 6,14.-ben tett kijelentést magyarázza. Amint az egyik házastárs halála szabaddá teszi a másikat (2-3) úgy a keresztségben Krisztussal meghalt hívő is fölszabadul az ószövetségi törvény kötelező ereje alól, hogy új életet kezdjen (4-6).
7-13. A törvény önmagában semmiképpen sem rossz, mégis bizonyos kapcsolat van a törvény és a bűn között. Parancsaival és tilalmával ugyanis megismerteti az emberrel a bűnt, ill. az emberben lakó bűnös kívánságot. Gyermekkorában ártatlanul él az ember, mert nem ismeri a törvényt, később azonban, amikor megismeri, fölébred a benne szunnyadó bűnös kívánság és bűnre viszi.
14-23. A bűnös kívánság erejét az emberben rejlő jóra és rosszra irányuló kettős törekvés küzdelmével szemlélteti az Apostol. Ez a küzdelem nyilvánvalóvá teszi az ember erkölcsi tehetetlenségét, s a megváltás és a kegyelem szükségességét.
24. Az Apostol nem a léleknek a testtől való elválásáról beszél, hanem a bűnnek alávetett testtől való megszabadulásról.
25. Hála legyen Istennek, a Vulgátában: "Isten kegyelme".