50 esztendeje börtönözték be Mindszenty József
hercegprímást
(3. rész)
Mindszenty József bíborosnak, Magyarország hercegprímásának 50
éve (1949 február 8.-án) indított kirakatperének és a közelmútban (1997)
elindított boldoggáavatási kérelem kapcsán felelevenítjük a mártír főpap
életútjának fontosabb állomásait. Mindszenty József hercegprímás letartóztatása és fogsága
(1948-1956) 1948 december 16.-án tartják meg a prímás elnöklete alatt az utolsó
püspökkari konferenciát. Ezen Mindszenti prímás kéri a főpásztorokat, hogy
bebörtönzése esetén se írják alá az Egyházra rákényszerített úgynevezett
megegyezést. Azt ajánlotta, hogy "inkább mondjanak le a papság fizetéséről, az
államsegélyről és bízzanak a magyar népben; az nem fogja cserbenhagyni papjait.
Szegények lehetünk, de függetleneknek kell maradnunk. Az az Egyház, amely nem
független, az ateista államban csak rabszolga szerepet tölthet be."
Nyilatkozatban írta meg továbbá, hogy nem mond le érseki tisztségéről, és
semmiféle vallomást nem fog tenni. "Ha ellenkezőleg cselekednék, azt csak a
kínzásoknak és egyéniségem erőszakos megtörésének volna a következménye."
1948 december 23.-án ebédidőben rendőrök rohanják meg a prímási palotát és
minden engedély bemutatása nélkük házkutatást tartanak öt órán keresztül. A
házkutatás után rendőri jelentést tettek közzé, miszerint a palota pincéjében
elásva egy tokban elrejtve megtalálták az összeesküvés iratait, dr. Zakar András
nyomra vezetése alapján. A rendőröket dr. Zakar András vezette körül a
palotában, aki ijesztöen viselkedett, mindig nevetett és futott a folyosón, amit
régen sohasem tett meg. A fiatal 35 éves komoly és határozott papból egy hónapi
'kezelés' után emberi roncs lett.
A házkutatás után elkészült jegyzőkönyvet a prímás nem írta alá. Tiltakozott
az érsekség két papjának, a számvevő Bóka Imrének és a levéltáros Fábián
Jánosnak letartóztatása ellen is. Közben felkészül a saját letartóztatására is.
Legsilányabb reverendáját ölti fel és a legegyszerűbb püspöki gyűrűt és láncot
viseli hozzá. Magához veszi Krisztus töviskoronás képét, amelyet még novemberben
egy ismeretlen híve küldött neki. A képen ez a felirat látható "De victus
vincit" -Legyőzetve győz-.
"A képet az Andrássy-útra is magammal viszem. A börtönben is velem van.
Hogyan maradt meg? -Nem tudom- A tárgyalás napjaiban is ott van és titokban
rá-ránézek. Amikor a fegyházban misézni engedtek, ez az oltárképem. A házi
őrizetben is ott áll az asztalon előttem. A szabadságharcosok jöttével is ezt
veszem először magamhoz 1956-ban. Az amerikai követségen is ennek a "legyőzetve
győző" Krisztusnak a képe előtt misézek. Oda is a ruhám alatt, a keblemen őrizve
vittem magammal.- Azóta is velem van. Állandóan magamnál hordom. A felirat fele,
a legyőzetés rajtam is és az én életemben is megtörént. De az állítmány, a
'vincit...' Isten kezében van."
A prímás elhurcolására 1948 december 28.-án -Szent István első vértanú
ünnepén- este fél kilenckor került sor, Décsi Gyula rendőr-alezredes
vezetésével.
Az Andrássy-út 60-ban
A fogadtatásnál az őrnagy így kiálltott rá: "Kutya! De rég vártuk ezt a
boldog órát! Csakhogy ennyire vagyunk!" Mindenétől megfosztva, rabruhában egy
fűtetlen, levegőtlen cellába vezették, ahol ötödmagával kellett lennie. A
vizsgálati fogság és a kirakatperre való felkészülés öt hétig tartott.
Mindszentyt már az első éjszaka kezelésbe vették, ez hozzátartozott a börtön
kínzó módszereihez. Négyórás kihallgatás után az eléje tett vallomásának
meghamisított jegyzőkönyvét nem írta alá. Hiába figyelmeztette Décsi Gyula
alezredes:
"Jegyezze meg, hogy itt nálunk a vádlottak nem azt vallják, amit ők akarnak,
hanem amit mi akarunk". És kiadta a parancsot -"Tanítsátok meg vallani!"-
Megkezdődtek a végnélküli ütlegelések, testi-lelki kínzások, de a prímást nem
tudták megtörni és vallomásra bírni. Ezután áttértek a kábítószerek és
akaratbénító tablettáknak ételbe való keverésére. A hatás nem is maradt el. Két
hét múltán egy teljesen apátiába esett, fáradt és engedelmes ember vált belőle.
Az ország népe dermedt némasággal vette tudomásul az ítéletet, ellentétben a
szabad világgal, amely éles és hangos kritikával illette azt. Különösen XII.
Piusz pápa és sok államférfi emelte fel szavát a bíboros-prímás érdekében. Sztálin halála után (1953) Magyarországon is enyhültebbé vált a politikai
légkör. Nagy Imre miniszterelnöksége alatt humánisabb intézkedések láttak
napvilágot. A politikai rendőrség éléről eltávolították a szadista Péter Gábort,
és Mindszenty "névtelen fegyháza" is új parancsnokot kapott, aki személyesen
kereste fel cellájában a súlyos betegen fekvő prímást. Ezután szállították csak
át a gyüjőfogház rabkórházába 1954 május 13.án, ahol bár tápláló kosztot és jobb
bánásmódot kapott, de egészségi állpota mégsem javult. Rossz egészségi állapota
miatt ideiglenesen felfüggesztették fegyházbüntetését és 1955 július 16.-án a
Mecsek hegység keleti részén fekvö Püspüspökszentlászlóra szállították egy régi
püspöki nyaralóba. Innen 1955 november 1.-én kerültek mindhárman a fővárostól északra fekvő
Felsőpeténybe, ahol a felügyelet és a fegyelem sokkal szigorúbb volt mint
Püspökszentlászlón. A két rab főpap itt már nem találkozhatott egymással.
"Állok Istenért, Egyházért,
Hazáért!"
Mindszenty József
Az itt közölt 2. rész a hercegprímásnak a
háborút követő 1945-1948-as években kifejtett lelkipásztori ténykedéseiről
szól.
Az első rész előző ÚMÉK kiadványunk Századunk Nagyjairól (2) oldalain olvasható.
Előző.
A támadások és rágalmazások felerősödtek. Jelszó
lett: "megsemmisítjük a mindszentyzmust!. Eltávolításától függ a magyar nép
jóléte és az Egyház és állam közötti béke"...!
A bíboros hiába kérte a
kormányt "panaszos leveleinek" közzétételére, azokat az rendre szabotálta. A
Magyar Kurír-nak azon számát, amely a prímás szózatát akarta leközölni,
elkobozták.
1948 november 19.-én dr. Zakar András titkárját az utcáról
rabolták el és vitték a hírhedt Andrássy út 60-ba. Úgynevezett "haladó"
katolikusokkal aláíratott nyílt levelet küdtek a prímásnak, akiket ő személyesen
is fogadott Esztergomban december 8.-án. Nevezetesen Szegfű Gyula
moszkvai nagykövetet, Cavallier Józsefet vatikáni követet, és "szegény
Kodály Zoltánt" (aki, midőn beléptek, hangtalanul a legmesszebblévő
ablakmélyedésbe vonult). Szegfű Gyula állításait, miszerint "a Szovjetúnióban
megszűnt a vallásüldözés, és, hogy a kommunizmus nem ellensége többé az
Egyháznak", Mindszenty példákkal sorra megcáfolta.
A népbírósági tárgyalásra 1949 február 3.-án került sor és mindössze
három napig tartott. A vád szerint: összeesküvés szervezése a köztársaság
megdöntésére, kémkedés, és valutaüzérkedés miatt - amelyek mind hamisított
dokumentumokra voltak alapozva- életfogytiglani fegyházbüntetésre itélték el.
Az
UNO közgyülése is foglalkozott vele és az ítéletet nemzetközi sérelemnek
nyilvánította. Ennek köszönhető részben, hgy először a Gyüjtőfogház rabkórházába
szállították és nem a fegyházba. Sőt sok könyörgés és utánajárás után, idős
édesanyja is (76 éves) meglátogathatta. Innen vitték azután ismeretlen helyre,
ahol magánzárkában helyezték el.
Kilenc keserves hónapot töltött itt el,
megalázva és teljes tétlenségre ítélve. Este hét órától reggel ötig szabályos
alvó testtartásban kellett feküdnie. Ezen idő elmúltával nagy örömet jelentett
számára, amikor olvasni valót kapott a rabkönyvtárból és visszakapta
rózsafüzérjét meg papi imakönyvét. A börtönben töltött évek azonban kikezdték
egészségét. Lefogyott eredeti testsúlyának a felére és közeli halálával
számoltak.
Itt rendszeresen látogathatta édesanyja, akitől a
családról és faluja helyzetéről tájékozódhatott. Kívánságára papot is kapott
maga mellé, Tóth János személyében, aki a lerombolt Regnum Marianum
templomának volt egykori plébánosa. Az Egyház szomorú és kiszolgáltatott
helyzetéről Grősz József kalocsai érsektől szerzett tudomást, akit
szintén Püspökszentlászlóra internáltak.
A
többször is felajánlott amnesztiát Mindszenty bíboros-prímás, Grősz József
érsekkel ellentétben, nem fogadta el, amely természetesen feltételekhez volt
kötve. A bíboros feltétel nélküli rehabilitációt követelt, mint írta,
"Megingathatatlanná vált elhatározásom, hogy a rabhalál, vagy megalkuvó
szabadulás alternatívájában az elsőt választom."
A sors azonban egy másik
lehetőséget kínált fel. 1956 október 23.-án kitört a magyar szabdságharc és
forradalom...
vissza a
tartalomjegyzékhez
vissza a címlapra